Ще ида да го потърся.
Чакай, Джунко, чакай!
Да, ало...
Шефе?
Помощ...
Ябе!
Ябе, ти ли си?
Ябе!
Помогнете...
Помощ...
Джунко...
Джунко!
Джунко, недей!
Джунко!
Добре ли си?
Джунко.
Помощ...
Джунко!
Виж, аз съм при теб.
Тук съм, всичко е наред.
Извинявам се.
Карасава Харуе тел: 090-4079-2677
Какво правиш, Харуе!
Цялата си мокра!
Отидоха си.
Всички изчезнаха. Винаги изчезват.
Трябва да избягам.
Да избягам някъде.
Харуе!
Хей, Харуе!
Слушай, Харуе!
Харуе!
Успокой се! Харуе!
Благодаря.
Винаги съм се чудела какво ли е да умреш.
Още от много малка...
все съм сама.
А родители, семейство?
Да, но те нямат връзка.
Вярно.
Мислех, че след смъртта...
всички живеем щастливи някъде заедно.
Може ли да не говорим за това?
Може и да е истина.
Да, но...
После в гимназията ми стана ясно,
че може и след смъртта да сме сами.
Няма как да разберем.
Откъде може да знаеш?
Тази мисъл бе толкова ужасна,
че не можех да я понеса.
Че смъртта не променя нищо,
че това е завинаги.
Това ли значи да си призрак?
Не се занимавай с това. Не бива.
Какво ни засягат призраците?
Ние сме живи.
Тогава кои са тези?
Те живи ли са?
С какво са различни от призраците?
Всъщност...
няма разлика между хора и призраци,
между живи и мъртви.
Това не е вярно. Не е така.
Тези всички са луди.
Никой не знае какво се случва когато умрем.
Няма да повярвам в тези призраци дори ако ги видя.
Но това, което знам...
със сигурност е, че съм жив, както и ти, Харуе.
Това е така, нали?
Затова не искам да мисля за факта, че ще умрем някой ден.
Може би само...
след десет години или поне докато сме още живи...
ще измислят лек срещу смъртта.
Тогава ще можем да живеем вечно.
Може и да си мислиш, че говоря смахнати неща, но...
аз съм сигурен.
Искаш да живееш вечно?
Да.
Изглежда ти хубаво?
Да... Така мисля.
Хм... Може и да греша.
Не...
Ще стане точно както ти казваш.
Сигурна съм.
Какво?
Призраците няма да убият хората.
Защото това само би създало още призраци.
Не е ли така?
Вместо това, те ще се опитат да направят хората безсмъртни.
Като бавно ги...
примамят в тяхната собствена самота.
Помощ...
Джунко, всичко ще се оправи.
Всичко ще бъде наред.
Наред...
Заспала съм...
Как се чувстваш?
Добре...
Нещо за пиене? Кафе?
Мичи?
Какво?
Дали ще умра просто така?
Разбира се, че не.
Точно така...
Ще продължа да живея, в самота...
Какво?
Не!
Джунко!
Защо! Защо!
Джунко, не си отивай!
Джунко!
Мамо?
Мамо!
Идвам веднага.
Харуе...
Харуе!
Кавашима... вземи ме с теб.
Страх ме е да бъда сама.
Заведи ме някъде.
Добре.
Къде?
Някъде далеч.
Не работи
Ех... нищо, да вървим!
Няма никой.
Не...
Къде изчезнаха всички?
Аз съм тук.
Тук до теб.
Дори и да...
няма никой друг...
ние двамата със сигурност сме тук.
Така е...
Какво стана?
Трябва да се върнем!
Какво? Не! Стигнахме толкова далеч!
Но това е краят на линията.
Не е вярно. Ще потегли пак.
Ще ида да питам шофьора. Ела с мен.
Добре, но обещай, че ще чакаш тук.
Ще се върна бързо. Обещавам.
Харуе!
Запечатаната стая
Работни материали - червено тиксо
Аз...
не съм сама.
Харуе?
Аз съм, Кавашима.
Харуе! Слушай!
Слушай, какво мислиш за това?
Двамата да живеем заедно.
Така ще можем винаги да бъдем заедно.
Ако продължим да живеем сами...
ще ставаме все по-зле и по-зле, защото сме слаби.
Ще се подкрепяме един друг.
Искаш ли да живеем така?
Ще опиташ ли с мен?
Как мислиш, Харуе?
Харуе!
Toкио: Търси се Сакай Мицуо, 35 г.
Toкио: Търси се Ямадзаки Наоко, 6 г.
Канагава: Търси се Хираяма Мичио, 80 г.
Канагава: Търси се Кавахара Такуми, 25 г.
Сайтама: Търси се Томиока Шигеки, 8 г.
Toкио: Търси се Йошида Томоко, 21 г.
Toкио: Търси се Накаджима Куми, 5 г.
Канагава: Търси се Китаока Ери, 3 г.
Токио: Търси се Фукуда Тацуя, 57 г.
Добре ли си?
Повреда?
Да.
Искаш ли?
А ти си?
Аз ли? Ами...
Какво правиш тук?
Какво правя тук...
Ами ти?
Значи майка ти и баща ти...
не са оцелели.
Не.
Толкова много неща се случиха наведнъж,
че ми е трудно да ги осмисля.
Да.
И аз съм така. В главата ми е бъркотия.
Значи ти си студент, Кавашима?
Да.
Щастливец.
Аз не мисля така.
Готово.
О, благодаря.
Ами ти?
Аз имах работа.
Интересно.
Нищо интересно.
Ти имаше ли приятели?
Приятели?
Май имах една приятелка.
Що за човек бе тя?
Какво? Не мога да кажа...
Така и не успях да разбера...
Къде е тя?
Някъде...
Добре, опитай да запалиш.
Добре.
Защо не я потърсиш?
Какво?
Нали все още се намира някъде? Трябва да й помогнеш.
Но...
Да я намерим. Аз ще ти помогна.
Това е последната спирка.
След това ще поемем колкото се може по-надалеч.
Сякаш мога да видя...
бъдещето.
Помощ Помощ Помощ Помощ Помощ
Виж там.
Изоставена фабрика?
Чудя се...
Да проверим ли?
Слушай, ако видиш врата, запечатана с червено тиксо...
стой далеч, става ли?
Знам.
Добре ли си?
Виж... това.
Виж... ей там.
Кавашима.
Харуе!
Внимавай!
Какво се е случило, Харуе?
Какво ще правиш с това?
Нека си тръгнем оттук заедно.
Заедно?
Да.
Хайде, остави го.
Харуе! Харуе!
О, не, бърза помощ...
Харуе! Не умирай!
Недей! Моля те!
Помогни ми!
Харуе!
Не можехме да я спасим.
Не.
Бензинът е свършил.
Ще донеса малко, там вътре имаше бензин.
Ще се пазиш, нали?
Чакай ме. Ще се оправя.
Винаги...
смъртта е била...
вечна самота...
Помощ.
Не ме моли! Какво общо има това с мен!
Винаги...
смъртта е била...
вечна самота...
Ти не си истински.
Отказвам да приема...
Отказвам да приема смъртта!
Знам, че...
ако те докосна...
ти ще изчезнеш.
Нали така? Нали?
Не можеш да надделееш!
Аз съм...
истински.
Кавашима!
Какво се случи?
Нищо... Да тръгваме.
Това е твърде много...
Какво... правиш?
Ти влезе там...
Аз?
Да, влязох, но съм наред.
Не плачи.
Искаш ли да се върнеш?
За онова, което е останало от Харуе?
Ще се почувстваш ли по-добре?
Ако това е което искаш, аз ще дойда с теб.
Не...
Да вървим.
Колкото се може по-надалеч.
Сигурен ли си?
Да.
Можеш ли да излезеш?
Добре ли си?
Внимавай.
Чакай тук, става ли?
Смъртта идва за всеки...
Ако е така, може би бихме били по-щастливи...
ако бяхме последвали другите.
Но ние избрахме да продължим...
към бъдещето.
Ще се насочим към Южна Америка.
Все още получаваме сигнали оттам.
Въпреки, че са доста слаби.
Но трябва да пробваме...
независимо какво открием.
Ако има оцелели...
ще можем да потеглим отново...
и да поемем колкото се може по-надалеч.
Хайде, бъдете силна.
Постъпих ли правилно?
Да.
Сигурен ли сте?
Да.
Правите това, което трябва.
Сега, сама с моя последен приятел на света...
открих щастието.